A francia ombudsman, az Államtanács, az Emberi Jogok Nemzeti Konzultációs Bizottsága és a kompetens civil szféra teljes spektruma szerint felesleges, visszalépést hoz vagy elnyomó jellegű az a bevándorlási és menekültjogi törvényjavaslat, amelyeknek bizottsági tárgyalása szerdán kezdődött a Nemzetgyűlés illetékes bizottságában. Úgy tűnik, az eddig kezes bárányként üzemelő kormánypárt sem rajong a reformért, bár a legfrissebb hírek szerint, néhány módosítás árán, „orr befogva” az eddig lázadozó kisebbség is megszavazhatja, ez lehet Macron pártjának első komolyabb belső konfliktusa.
A francia kormány idén rálépett a gázpedálra, se szeri, se száma azoknak a területeknek, amelyek átalakítására készül a Franciaország „modernizációját” zászlójára tűző Emmanuel Macron köztársasági elnök. Az egykor elődje, Nicolas Sarkozy által is bevetett stratégia, az egész pályás letámadás jegyében ezek a reformok nem is feltétlen szerepeltek Macron programjában. Ilyen például az állami vasúttársaság átalakítása, amely érdemi konzultáció, egyeztetés nélkül került bejelentésre, kvázi kiprovokálva a szakszervezetek haragját. Hétfőn este meg is kezdődött a rendhagyó – kétnapos munkabeszüntetésekkel 3 hónaposra(!) tervezett sztrájk – méghozzá egyelőre minden érdekképviselet és a dolgozók jelentős részének támogatásával.
Ilyen szintű konfrontációig még nem jutott, de sokasodó egyetemblokádok jelzik a diákok dühét, akik a felsőoktatási reform, különösen az új felvételi rendszer ellen tiltakoznak. Eközben felkészülnek a közhivatalnokok, szerveződnek az egészségügyi dolgozók, mozgolódik az igazságszolgáltatás.
A menekültjogi reformot épp ellenkezőleg, jó ideje bejelentette a kormány, és figyelemre méltó módon nemcsak az összes érintett szakmai és segítő civil szervezet fogott össze ellene, de sajtóhírek szerint ez a végrehajtó hatalom első olyan projektje, amely megakadt a 2016 májusában alapított és egy év múlva átkeresztelt République en Marche (REM), Macron kézi irányítású, pártnak csak némi jóindulattal nevezhető formációja torkán. A szervezetileg kevéssé artikulált, kb. fele részben minden politikai tapasztalatot nélkülöző „civilekkel” feltöltött REM 309 helyet foglal el az alsóház 577 székéből. A parlamenti-pártéletbe most beletanuló formáció mérete folytán is tehetetlenségre van egyelőre kárhoztatva, ehhez képest is meglepő a törvénytervezettel kapcsolatos aktív ellenállás.
Ez részben összefügghet azzal, hogy a tavalyi elnökválasztási kampány során Macron gyűjtőpártos, „egyszerre balos és jobbos” retorikájának fontos eleme volt a menekültek befogadásának európai és francia kötelezettsége, így érthető módon pártjának tagjai is arra számítottak, hogy az emberjogi, humanitárius elvárások elébe nyitottan áll majd az új hatalom. Mint arról a blogon már többször írtunk, ez nem egészen így történt, a szocialista kormányból kiugró Macron egyik első szocialista támogatója, Gérald Collomb belügyminiszter olyan keményvonalas politikákat vezetett be, amelyek miatt a civilek még a korábbi jobboldali kormányokénál is elnyomóbbnak vélik a jelenlegi állapotokat.
A REM-es képviselők mostani lázadásának egyik nevezetes pontja, a gyermekek elzárása is egy olyan fejlemény, amely adatokkal bizonyíthatóan a Sarkozy alatti számokhoz közelít. Ez a folyamat egyébként már korábban elindult, Franciaországot sorozatban ítélte el (2016-ban pl. 6 alkalommal) az Emberi Jogok Európai Bírósága. Ennek és François Hollande ígéretének ellenére, a szocialista kormány nem felszámolta, hanem legalizálta a kiskorúak elzárását. A kitoloncolásra váró külföldieket speciális zárt központokban tartják fogva, és a bár ezek az intézmények (CRA) egészen hasonlatosak a börtönökhöz, jogilag nem azok – ahogy az érvényes tartózkodásival nem rendelkező külföldiek sem bűntényt követnek el, csak szabálytalanságot.
A külföldiek internáló központjaiba került gyerekek száma, forrás: Médiapart
A gyerekek szempontjából azonban, vélik a szakértők és a jogvédők, így a börtönök felügyeletével megbízott hivatal is, amely szintén több okból is elutasítja a reformot, mindegy, hogy adminisztratíve börtönnek hívunk-e egy intézményt, amely a gyakorlatban épp annyira traumatizáló hatású, mintha az lenne. Akár néhány óra alatt is – bár ezzel védekezik a miniszter: a gyakorlatban a kiskorúak többsége csak a repülőút előtti órákat tölti ezekben a központokban.
Több külföldi példa, ahogy néhány, a törvénysértést korrigálni igyekvő régió is azt mutatja, hogy más módszerekkel is biztosítható a kitoloncolás – pl. a reptér mellett szállodákat igénybe véve. Ezért a kormánypárti képviselők két módosítót is beterjesztenek majd, az egyik csak a kontinentális területen tiltaná be a gyerekek elzárását, a másik pedig a különösen problematikus Mayotte szigetén is, ahol évente több ezer kisgyerek kerül rácsok mögé a fenti okokból.
Egyelőre úgy tűnik, ez lenne a képviselők részéről a kompromisszum ára, miközben a törvény egésze továbbra is számos szempontból megkérdőjelezhető.
Az Emberi Jogok Nemzeti Konzultációs Bizottsága, egy állami, a kormánytól független intézmény elnöknője szerint egy újabb törvény e tárgyban, a 2016-os bevándorlási és 2015-ös menekültjogi reform után teljesen felesleges volt, csupán a közvéleménynek a szigorítást óhajtó részét hivatott kielégíteni. Christine Lazerges úgy látja, hogy a tervezet pozitívuma csupán az, hogy a már letelepedett bevándorlóknak ritkábban kell megújítaniuk tartózkodásijukat, illetve az eljárás jelentősen könnyebb lesz az egyetemisták esetében.
Azaz a migránsok szociális és értelmiségi elitje számára üdvözlendő könnyítéseket vezetne be a kormány, míg a menekült státusszal kapcsolatos számos szigorítás épp a legsérülékenyebb csoportokat teszi még kiszolgáltatottabbá.
Már a tavalyi választási kampány alatt is szó volt arról, hogy fel kell gyorsítani a menekültkérelmek elbírálását, amit akkor is szkeptikusan értékeltek a realitást ismerő civilek. A gyorsításhoz ugyanis elsősorban kapacitás hiányzik, jelenleg az első, a kérelem leadását lehetővé szakasz infrastruktúrája elégtelen. Ehhez képest nemcsak a kérelem beadásának határideje rövidülne le 120 napról 90 napra, de a negatív döntést követő fellebbezésre is mindössze 15 nap lenne – ez idő alatt kell tolmácsot keresni, megérteni a döntést és benyújtani a fellebbezést –; ráadásul ez nem is függesztené fel minden esetben az eljárást, megkönnyítve az azonnali kitoloncolást. Ezt szolgálná a fogva tartás maximális időtartamának további emelése, 45 napról 135 napra, a már említett börtönszerű zárt központokban.
Christine Lazerges szerint nem kellene feltétlen a kevésbé jogtisztelő európai példákhoz igazodni, ráadásul az ilyen hosszú elzárást lehetővé tevő országokban az internáló központok más jellegűek, mint a franciaországi „barakkokra” emlékeztető helyek.
Az elnök asszony úgy véli, ha – Macron ígéretéhez híven – Franciaország valóban komolyan veszi, hogy az emberi jogok hazája, szinte minden intézményi szinten jelentős bővítésekre van szükség, továbbá egy jóval kevésbé restriktív döntéshozatalra. Ma Párizs csak a dokumentálható politikai menekülteknek ad státuszt, miközben a genfi konvenciók által hivatkozott „embertelen bánásmódot” ennél sokkal többen kockáztatják hazájukban.
Hasonlóan kategorikus a törvénytervezettel kapcsolatban Jacques Toubon ombudsman, aki többek között arra figyelmeztet, hogy ez a törvény nem a valódi problémákat kívánja orvosolni, hanem a közvélemény részben illuzórikus vagy téves képzeteit szolgálja ki. Nem először: a hetvenes évek vége és a bevándorlás megítélésében, a vele kapcsolatos politikai hozzáállásban beállt változás óta ez a huszadik törvényszöveg a témában. Ráadásul, ahogy az Államtanács is figyelmeztetett rá, a két előző, 2015-ös és 2016-os törvény egyes cikkelyei még nem is kezdtek működni a gyakorlatban.
Ez is arra utal tehát, hogy inkább afféle kirakattevékenységről van szó, miközben Toubon szerint nincs is olyan vészhelyzet, amely új törvény után kiáltana: a statisztikai adatok szerint az ország migrációs mérlege állandónak mondható, csupán az egyes évek között van némi ingadozás.
Az ombudsmani hivatal úgy látja, hogy elsősorban anyagi befektetésre van szükség a befogadás érdekében, és annak elismerésére, hogy a migrációs folyamatokat nem lehet uralni, legfeljebb hatékonyabban szervezni. Bár az elterjedt érv szerint a befogadás politikailag azért veszélyes, mert népszerűvé teszi a szélsőjobb erőket, Toubon szerint ez a húsz éve használt érv rég megbukott az országban. Meg kéne próbálni, épp ellenkezőleg, enyhíteni az infrastruktúra hiánya miatt keletkező feszültségen, ami a negatív előítéleteket gerjeszti, és segíteni a leginkább rászorulókon.
A reformtervezet, néhány pozitív elképzelésen túl, amely kisebb csoportok esetében nagyobb jogbiztonságot, egyszerűbb adminisztratív eljárást hozhat, lényegében rosszabbul bánna a menekültekkel, „bántalmazó” jelleggel.
Mindez nem csupán a külföldieket és menekülteket érinti: ők nem egy, a társadalomról leválasztható kisebbség, hanem a leggyengébbek közülünk. Ha a legkiszolgáltatottabbak jogai nem számítanak, és ezt ma elfogadja a társadalom, az csak elősegítheti, hogy a nemzet „saját” elesetteinek jogai is egyre kevesebbet érjenek a szemünkben, érvel a kérdésben már többször kemény kritikát megfogalmazó Toubon.
A változást ígérő macroni közép tehát mintha ugyanazokkal a régi démonokkal küzdene, mint elődei évtizedek óta. A következő hetekben ennek, a parlamenti többség számára is megosztó szövegnek vitája lehet a párt első komolyabb belső konfliktusa, bár lényegi változás nem várható a tervezetben. Közben Franciaországban továbbra sem kiemelkedő a migrációs nyomás, leszámítva néhány gócpontot, és ahogy a sztrájkok és különféle mozgalmak is jelzik, a többségi társadalom számára sokkal nagyobb jelentőségű reformokkal kapcsolatban eddig egységes a macroni tábor.
Pedig a vasutasok szerint például arról kéne vitatkozni, milyen szempontok alapján szeretnénk alakítani a 21. század közlekedését, és ebben milyen szabályozó és fenntartó szerepet vállal az állam; az idősgondozók szerint arról, hogy mégis hogyan áldozhatnánk arra többet, hogy emberhez méltó öregséget biztosítsunk a legidősebbeknek; de az aktualitások nyomán sokasodnak a kérdések a fenntartható mezőgazdasági modellel kapcsolatban is, hogy csak néhány példát említsünk. Eközben a parlament huszadszorra fut neki a bevándorlás és a menekültjog szabályozásának.
Mintha a beígért modernizáció és nemzetegyesítés helyett a kormánytöbbséget is rabul ejtette volna az a réges-régi, első látásra lerágott csonthoz hasonlatos ügy, amely enyhíthetetlen mohóságú kisgömböcként, a távoli európai szomszéd, a magyar kormány 2018-as kampányát is szőröstül-bőröstül felfalta.
Érdekel a külpolitika? Ha igen, kövesd a Világtérkép Facebook-oldalát!
Megosztás
Nélküled nincsenek sztorik.
Átutalás
PayPal
Így is támogathatsz
Támogasd a munkánkat banki átutalással. Az adományokat az Átlátszónet Alapítvány számlájára utalhatod. Az utalás közleményébe írd: „Adomány”, köszönjük!
Belföld
Külföld
Számlatulajdonos: Átlátszónet Alapítvány
1084 Budapest, Déri Miksa utca 10.
Bankszámlaszám: 12011265-01425189-00100001 Bank neve: Raiffeisen Bank
Számlatulajdonos: Átlátszónet Alapítvány
1084 Budapest, Déri Miksa utca 10.
IBAN (EUR): HU36120112650142518900400002 IBAN (USD): HU36120112650142518900500009 SWIFT: UBRTHUHB Bank neve és címe: Raiffeisen Bank
(H-1133 Budapest, Váci út 116-118.)
Támogasd a munkánkat az Átlátszónet Alapítványnak küldött PayPal adománnyal! Köszönjük.
Ha van bankkártyád, akkor pár kattintással gyorsan tudsz rendszeres vagy egyszeri támogatást beállítani nekünk az adjukossze.hu oldalán.
Postai befizetéssel
Postai befizetéssel is tudsz minket támogatni, amihez „sárga csekket” küldünk. Add meg a postacímedet, és már repül is a csekk.
Havi előfizetés a Patreonon
Néző, Szurkoló, B-közép és VIP-páholy kategóriás Átlátszó-előfizetések között válogathatsz a Patreonon.
Benevity rendszerén keresztül
Bárhol is dolgozol a világban, ha a munkáltatód lehetőséget ad arra, hogy adott összeget felajánlj egy nonprofit szervezetnek, akkor ne feledd, a Benevity-n keresztül az Átlátszónet Alapítvány is ajánlható.
SZJA 1% felajánlásával
Ha az 1 százalékodat az Átlátszó céljaira, projektjeire kívánod felajánlani, a személyi jövedelemadó bevallásodban az Átlátszónet Alapítvány adószámát tüntesd fel: 18516641-1-42
Négymillió forintos uniós bírság és 70 millió forintos uniós visszatérítési szankció kiszabása után nyomozás indult a sokat vitatott érdi óvodaépítések...
A minap írtunk arról, hogy a megjelent ellenzéki programvázlatban a romák helyzetével foglalkozó részt sikerült egy gazdag indiai családról készült,...
Komposztáló üzemet akart építeni Pátyon Soltész Miklós államtitkár fiának cége, de végül a fideszes polgármester jegyzője akadályozta meg a beruházás...
Támogasd a munkánkat banki átutalással. Az adományokat az Átlátszónet Alapítvány számlájára utalhatod. Az utalás közleményébe írd: „Adomány”, köszönjük!