![51903584373 D1f1b56979 O](https://atlatszo.hu/wp-content/uploads/2022/02/51903584373_d1f1b56979_o-300x180.jpg)
Orosz-ukrán háború: hogyan segíthetünk a menekülőknek?
Oroszország csütörtökön hajnalban Vlagyimir Putyin elnök utasítására támadást indított Ukrajna ellen. Már aznap tele voltak a hírek a háborúban érintett...
Egy teljes napot forgattunk a szerb-magyar határon: megnéztük a Magyarországon keresztül Nyugat-Európába készülő migránsok átmeneti táborát az elhagyatott szabadkai téglagyár mellett, és azt is, hogy mi, de leginkább kik és hogyan fogadják őket Szegeden. Videóriport, második rész.
A röszkei menekülttáborba még hétfő délelőtt, a Szerbiába indulás előtt próbáltunk meg bejutni, de nem sikerült. A kapunál strázsáló marcona rendőr ugyan kérésünkre kihívott valakit, akivel beszélhetünk, és a tiszt néhány perc múlva meg is érkezett, de semmilyen kérdésre – hány menekült van bent, mi történik velük a táborban stb. – nem válaszolt: azt javasolta, hogy keressük ki az interneten a Csongrád megyei rendőrség honlapján a sajtóosztály vezetékes telefonszámát, és ott érdeklődjünk.
Megtettük, de érdemi választ és pláne bebocsátást nem nyertünk, csak egy további feladatot: kérjünk emailben bejutási és forgatási engedélyt a központtól.
Így csak kívülről tudtuk felvenni a hatalmas sátrakat, a kapuhoz legközelebbiben ülő menekülteket – előtérben nők és gyerekek -, a buszhoz terelt férfiakat, és az őket gumikesztyűs kézzel motozó rendőröket, az egymás után behajtó rendőrségi járműveket, majd az ismeretlenbe távozó tele buszt.
Információink szerint Röszkéről vagy a nagyfai befogadóállomásra, vagy a szegedi határrendészeti kirendeltségre szállítják a Röszkén orvosi vizsgálaton és ujjlenyomatvételen átesett menekülteket, akik a következő állomásukon megkapják “a papírt”, a 2 napig érvényes névreszóló hatósági igazolást, amelynek birtokában térítésmentesen utazhatnak a számukra kijelölt menekülttáborba, általában Debrecenbe vagy Vámosszabadiba.
A rendszer úgy lett kitalálva, hogy már-már lehetetlen nyerni, de legalábbis ne legyen könnyű, nehogy jól érezze magát a többezer kilométeres utazás után egy szál hátizsákkal Magyarországra érkezett szerencsétlen – ez volt az érzésünk a dolgok gyakorlati működését látva. A migránsok eleve nem értik a magyar nyelvű határrendészeti igazolást, a szegedi vasútállomáson pedig még véletlenül sincs kitáblázva számukra, hogy Debrecenbe csak ceglédi átszállással tudnak eljutni.
Ottjárttunkkor ráadásul vágányzár volt, ezért a Debrecenbe vezető út a következőképpen nézett ki: Szegedtől az állomás elől induló vonatpótló buszokkal elutazni Szatymazig, ott felülni a vonatra, Cegléden pedig átszállni egy másikra a célállomásig.
A vonatra, illetve vonatpótló buszra várva a menekültek szeretnének hazatelefonálni, hogy ne aggódjanak értük az otthoniak: ehhez venniük kell egy magyar SIM-kártyát. Élelmes “üzletemberek” 10 ezer forintért árulják nekik zsebből a vasútállomás előtt, és sokan meg is veszik, hisz honnan tudhatnák, hogy ugyanaz a kártya a közeli újságosnál kevesebb, mint 3 ezer forint.
De hiába veszi meg a menekült a Domino-kártyát: annak aktiváláshoz, az “előfizetői szerződés” (ami egy feltöltős telefonszám esetében elég paradox fogalom) megkötéséhez nevet, magyarországi lakcímet, személyi igazolvány-számot stb. kellene bediktálnia a telefonos ügyfélszolgálatot felhívva, a bemondott adatokat pedig a cég összeveti a Belügyminisztérium adatbázisával, vagyis a kamu identitást nem fogadja el a rendszer.
Egy nemrég Magyarországra érkezett, menekülttáborba tartó embernek nyilván nincs sem érvényes lakcíme, sem igazolványszáma, így a megvásárolt SIM-kártyát nem tudja használni, viszont mivel már kibontotta, vissza sem viheti az üzletbe.
Erdélyben élő kollégánk már a szatymazi buszt is nehezen emésztette meg, de ezen a ponton kiszakadt belőle, hogy ő bizony nem szívesen lenne Magyarországon menekült, s mi nevettünk vele, rajta, a helyzet abszurditásán, de leginkább kínunkban, a tehetetlenségtől.
Este 9 után, Szerbiából visszatérve viszont már a telefonálásnál sokkal komolyabb gondokkal küzdő menekülteket láttunk a szegedi vasútállomás előtt: a határrendészet nincs tekintettel a menetrendre, a MÁV pedig félti és zárva tartja az üres várótermet, így a migránsok a reggeli első vonatig az épület falához húzódva, az adományosztást néhány nap alatt példaértékűen megszervezett civilektől kapott polifoamok és takarók segítségével vészelik át az éjszakát, miután ettek és ittak – szintén az önkéntesek jóvoltából, mert a határrendészet az utolsó esti vonat indulása után, enni és innivaló nélkül, mindössze az egy szál igazolással engedi őket útjukra.
“Ha Afganisztánban béke lenne, visszamennénk” – migránsok a szerb határon, videóriport, első rész
Néhány méterrel arrébb állnak a helyi taxisok. Elmondásuk szerint szegedi fuvarokat kérőkre várnak, és soha nem szállítanak menekülteket, de egyébként a hivatalos tarifatáblájuk szerint 65 ezer forint lenne egy debreceni fuvar. Meglehetősen ellenségesek mindannyian, és csak egyikük vállal nyilatkozatot – mondjuk abban benne is van minden.
Hogy minek jönnek ide, mér’ nem maradnak otthon a kurvaannyukba, ő ugyan nem akarja, hogy néger legyen a fia osztálytársa, nem kell ide 40 millió ember Indiából, és így tovább vagy 15 percen át. Mi persze szemét liberálisok vagyunk, hogy ezzel a témával foglalkozunk, és miért nem viszünk haza két menekültet, vagy legalább vándoroltunk ki volna Londonba ahelyett, hogy őt nyaggatjuk, ésatöbbi, szóval igazán élményteli beszélgetésben volt részünk.
A taxisok képviselőjeként bemutatkozó férfi megjelenésével némileg csitul a hangulat, ő szemlátomást nyugtatni próbálja az utasokra váró, és szinte folyamatosan a civilek által “gondozott” menekülteket figyelő, meglehetősen ideges taxisokat, miközben igyekszik minket is meggyőzni arról, hogy végső soron az üzlet az üzlet: ha hajlandó kifizetni a debreceni fuvar meglehetősen borsos tarifáját, akkor miért baj, hogy elviszik a határrendészeti igazolással egyébként ingyenes vonatozásra jogosult menekültet?
Azt az ellentmondást egyikük sem tudta megmagyarázni, hogy ha a menekülteket szemmel láthatóan nem szeretik, akkor hogy lehet, hogy a pénzüket meg érezhetően igen?
A jószándékú civilek azonban szerencsére többen vannak a hangos ellenségeskedőknél, és csendben teszik, amit a lelkiismeretük diktál. Balázs, a civil megmozdulás egyik főszervezője elmondja, hogy folyamatosan kapják az adományokat, ételt, italt, takarókat, tisztálkodószereket, az önkormányzat pedig nemrégiben az ő munkájuk és a továbbutazásra várakozó menekültek segítése érdekében faházat, mobilvécét, ivókutat, valamint ingyenes wifi-t bocsátott a rendelkezésükre a vasútállomás előtti téren.
(Folytatjuk)
Erdélyi Katalin – Sipos Zoltán
Videó: Pápai Gergő
Fizess elő az Átlátszóra, hogy még sok ilyen cikket írhassunk!
Havonta csak egy ezres: már csak 1155 új előfizetőre van szükségünk
ahhoz, hogy az alapműködésünk közösségi finanszírozású legyen. Tudnivalók itt.
Számlatulajdonos: Átlátszónet Alapítvány
1084 Budapest, Déri Miksa utca 10.
Bankszámlaszám: 12011265-01425189-00100001
Bank neve: Raiffeisen Bank
Számlatulajdonos: Átlátszónet Alapítvány
1084 Budapest, Déri Miksa utca 10.
IBAN (EUR): HU36120112650142518900400002
IBAN (USD): HU36120112650142518900500009
SWIFT: UBRTHUHB
Bank neve és címe: Raiffeisen Bank
(H-1133 Budapest, Váci út 116-118.)
Támogasd a munkánkat az Átlátszónet Alapítványnak küldött PayPal adománnyal! Köszönjük.
Havi 5400 Ft Havi 3600 Ft Havi 1800 Ft Egyszeri PayPal támogatásOroszország csütörtökön hajnalban Vlagyimir Putyin elnök utasítására támadást indított Ukrajna ellen. Már aznap tele voltak a hírek a háborúban érintett...
„Anya, oda menjünk, ahol nem lövik a házat!, ezt mondta a gyerek, érted?” – mondja az egyik férfi a másiknak....
Mára mintegy 200 ezer menekült él a Nílus alsó folyásán található nagyvárosok nyomornegyedeiben. Kevesen törődnek velük, miután az ország...
A büntetés-végrehajtás mellett az Országos Rendőr-főkapitányság és a Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal is az elmúlt időszakban jutott arra a...
Támogasd a munkánkat banki átutalással. Az adományokat az Átlátszónet Alapítvány számlájára utalhatod. Az utalás közleményébe írd: „Adomány”, köszönjük!